Dacă vă trăiți adevărul, atunci faceți parte din revoluție.
#EGALITATEPENTRUTOȚI
Faceți parte din evoluție!
PUTEREA TINERILOR LGBTQ VIEȚILE NEGRILOR TRANS CONTEAZĂ
Știm că vizibilitatea nu înseamnă dreptate.
Dar vizibilitatea poate fi calea de a rezolva tot. Așa e?
Vreau să vă mulțumesc tuturor că azi vă trăiți adevărul.
Că ziceți: "La naiba cu ploaia asta!"
Că vă sprijiniți reciproc.
În sensul că mă faceți să mă ud. Bine?
Vreau să le mulțumesc tuturor aliaților LGBTQ+!
Da! Vă văd! Vă vedem!
- Ești bine, dragă? - O, scuze.
Trăiți-vă adevărul!
Nu aveți de ce vă ascunde.
Așa!
Da! Știți ceva? Să te ascunzi era la modă acum cinci ani.
Dacă te ascunzi, nu ajungi nicăieri.
Dacă te ascunzi...
Dacă te ascunzi, te îndepărtezi de lumina strălucitoare pe care o reprezinți.
IUBIREA E IUBIRE
Deci la naiba cu umbra! Străluciți!
Străluciți! Da!
Da, Queen Scene! Să auzim beat-ul.
Să auzim beat-ul. Da!
Haideți cu toții! Da!
Da. Așa!
Hei!
O! La naiba, trebuie să plec.
Mulțumesc că ați venit.
Hei!
Am luat cafele pentru noi.
Da, te-am văzut plecând.
- Te caută poliția sau ceva? - Nu.
De ce-ai plecat ca-n desene animate?
- Te fugărea Yosemite Sam? - Nu.
L-am zărit pe fiul meu și n-am vrut să mă vadă aici.
Cu tine.
Nu știe de mine?
Nu știe de mine. Sau de tine. Sau de mine cu tine.
Nu știe că ai o căsnicie deschisă?
Ai o căsnicie deschisă, nu?
Nu aveam. Până te-am întâlnit.
Ce naiba, faci mișto de mine?
N-am zis niciodată că am o căsnicie deschisă.
N-ai zis nici că nu ai.
Dacă te dai jos din patul meu și te duci acasă la soțul tău, e...
E o căsătorie deschisă.
Poate ar fi trebuit să discutăm despre asta înainte.
Crezi?
Adică eu sunt pe scenă, le spun oamenilor să nu se ascundă...
în timp ce mă uit la tine, persoana cu care mi-o trag de trei săptămâni,
aproape non-stop, cum te furișezi.
Știu, dar timpul petrecut împreună e atât de special
și n-am vrut să aduc vorba despre ceva... Ceva...
- Ceva adevărat? - Nu.
De ce să te expui, dacă nu ești disponibilă?
Nu-i corect că n-ai adus vorba până acum.
Știai că e nou pentru mine.
Că e nou să fii queer e una. Să fii căsătorită și să minți e alta. La naiba!
Totul s-a întâmplat așa de repede. Nu eram pregătită pentru tine.
Sunt căsătorită de o veșnicie. N-am vrut...
- E complicat. - Cu siguranță e.
Pentru tine.
Nu și pentru mine.
Eu nu permit asta. Eu spun clar cine sunt.
Nu mă furișez, nu înșel și nu mint.
Fac multe...
dar nu distrug căsnicii.
A mea e deja distrusă.
- Mersi pentru cafea. - Serios?
Da. Nu pot face asta cu tine, oricât mi-aș dori.
- Stai, nu! S-a terminat? - Da, s-a terminat.
Până-ți pui ordine în viață.
Eu...
- Che! Facem un selfie? - Bună! Da, sigur.
Intri pe proprie răspundere.
Doamne! Zici că e Barneys Warehouse Sale.
- Mai ții minte Barneys Warehouse Sale? - Dacă mai țin minte?
O puneam pe asistenta mea să campeze pe strada 17 ca să fiu prima care intră.
- Era ceva! - De parcă n-aș ști, soro.
Era să mă lupt la cuțite cu una
- ...pentru o haină din cașmir Bottega. - Tu erai?
Pun pariu că ai fi în stare s-o înjunghii pe una pentru cașmir.
Ai dreptate.
M-ai întrebat unde am fost toată săptămâna.
Aici am fost. M-am revăzut la 20 de ani, la 30 și la 40.
Și asta-i doar ce-i pe raftul ăla.
Vrei să vezi ceva uimitor?
Tot timpul.
Nu vreau să mă dau mare...
dar e mândria și bucuria mea.
- Te umfli-n pene. - Nu-mi fac griji.
- Nu. Nu se poate! - Ba da.
- Nu! - Ba da.
Bine. La ce naiba mă uit?
Versace.
N-am purtat-o decât de două ori.
O dată la Paris și o dată aici, de distracție.
Am stat la fereastră și am mâncat floricele.
E fantastică. Ce o să faci cu ea?
Pe lângă faptul că mi-o lași moștenire.
Lily, fiica lui Charlotte, a fost aici toată săptămâna
și m-a ajutat să arhivez tot, ca să le pot depozita cum se cuvine,
în schimbul câtorva haine vintage,
care, din păcate, nu erau vintage când le-am cumpărat.
Nu. N-ai voie să fumezi aici.
Dar mă simt ca după sex.
Știu, îmi pare rău. Dar am fumat aici într-o seară,
după care totul mirosea a țigări.
Și am ajuns de unde am plecat,
tânjind să fumez dimineața, la prânz și când dormeam.
Jur că e adevărat,
m-am trezit într-o dimineață cu o țigară aprinsă în mână.
Exact. Așa că nu-mi dau voie să fumez decât una pe zi, la o plimbare,
cu trei basmale pe cap și mănuși de latex în mâini.
Nu pot să risc să-mi miroasă iar părul și mâinile.
- Cred că arăți trăsnet. - Nu, sigur că par nebună.
Dar ies cu tine în prag. Dacă nu-i iar afară noua vecină.
Deci stăteam la coadă și el se uită la mine
și zice: "Nu."
Nu.
Fetei îi place pragul.
E așa de tare!
Mereu are un umăr gol
și o bijuterie superbă. Ceva deosebit agățat la gât.
Ce naiba știe Ash? E nebună.
Nu-i nebună. N-o cunoști.
- Tipul e sexy. - Mereu sunt.
Ce vreau să știu
e cum de-și permite apartamentul bun de sub mine la vârsta ei?
- E vreo prostituată din Rusia? - De ce zici asta?
E un scenariu des întâlnit în imobiliarele de lux.
Nu știam asta.
Deci m-au mutat la clasa întâi.
Și zic: "Nu-mi pasă că tocmai am aterizat, frate.
Eu nu cobor din avion."
"Șeriful aerului e chemat la clasa întâi. Avem un hipster ostil."
Hipster?
Hipster? La naiba, frate!
Ce, nimeni n-are nume? Toți sunt "frate"?
Da. Exact, frate! A, mă rog!
- Alo? - Bună, sunt Carrie. Scuze, te-am trezit?
Nu, sunt treaz.
- Ai o voce de zici că dormeai. - Nu, sunt doar speriat.
Singura care mă suna e bunica
și e moartă de cinci ani, deci...
Am o întrebare serioasă și ești singurul care-i treaz la 2:30.
Da, tocmai am mâncat.
Și iubita mea, Smoke, trebuie să predea o colecție și coase de-i zbârnâie mâinile.
Ia stai! Ai o iubită?
Și o cheamă Smoke?
- Și e designer? - Da. Am și eu o viață.
- Sper să o cunosc. - Se aranjează. Deci care-i problema?
Există vreo cale de a fi cool
când o rog pe noua vecină să termine cu zgomotul de-afară, de pe prag?
- Ai vreo armă în baza unui permis? - Nu.
Atunci nu ai cum. Stai cuminte.
La ultimul apartament,
o tipă a ieșit la fereastră să ne zică să facem liniște
și de atunci i-am zis Vrăjitoarea cea rea din Cartierul de Vest.
Și avea doar vreo 30 de ani.
Păi eu...
Nu aveam de gând să strig,
dar e toată gașca și nu pot să dorm.
Frate, închide fereastra!
Am închis-o. Dar o tipă are un râs care bate orice sistem de antifonare.
Stai!
Poftim. Așteaptă!
- Ai auzit-o? - Da, am auzit-o.
- Vrei să vin cu pistolul? - Ai face bine să nu ai pistol.
N-am. E de jucărie. Îți aduc mâine pistolul.
Bine. Noapte bună!
Exact. Și am zis: "Da, pot să mă mut.
Pot să mă mut de când vrei tu. Cum sună niciodată?"
- Ce amuzant ești! Încetează! Serios. - Nu, încetează tu!
Jur pe Dumnezeu! A zis: "Cine ești?"
- Și i-am spus: "Dacă trebuie să zic..." - Zău așa!
Scuze, doamnă.
"Doamnă".
O! Bună! Parcă ziceai că ieși la alergat.
Parcă ziceai că de azi începi să porți inelul Oura,
și e tot în cutie.
Mă simt aiurea să port un inel de fitness, iubito.
Poate n-ai observat,
dar bărbații de vârsta ta încep brusc să aibă probleme cu inima.
Are legătură cu brânza de săptămâna trecută?
Da. Și cu bomboanele Hershey Kisses pe care le-am găsit pitite în dulapul tău.
M-ai prins.
Și? Îmi fac de cap din când în când. Ce mare brânză?
- Am ajuns la greutatea ideală, iubito. - Dacă mori, te omor.
Acum, ăsta...
e sincronizat cu telefonul tău, e pregătit de utilizare.
Deci puneți-l.
Dacă vrei să-mi pun inelul de la tine, trebuie să mă rogi cum se cuvine.
- Harry! - E un angajament important.
Harry...
- ...vrei să porți acest inel? - Da.
Ce romantic!
Dacă tot ești acolo, nu vrei să încheiem afacerea?
- Crezi că avem timp? - Da, avem timp.
Bine.
Mamă? Unde e hârtia semnată...?
- Ne-a văzut? La naiba! - Sigur ne-a văzut.
- M-ai lovit în cap cu ușa. - Vai, scumpo!
Îmi pare rău.
Eram... Îi verificam penisul lui tati, să nu aibă cancer.
- Ce? - N-am vrut să-ți faci griji.
Și n-ai nimic! E doar un cucui. Nici măcar nu ți-a dat sângele.
Hai să punem gheață.
Ne auzim mai târziu. Vin!
Sper că ești pregătită să ridicăm greutăți azi, Lily.
Sunt vecina de jos.
La naiba!
Bună!
Eu... Am venit să-mi cer scuze pentru aseară.
Am pierdut noțiunea timpului petrecând, am fost enervanți
și ne-am distrat prea mult. Așa că îmi pare rău că te-am trezit.
Doamne, nu! Nu dormeam. Nu. Eu stau trează...
Și eu stau până târziu. Da.
Nu, am țipat doar fiindcă...
Fiindcă încercam să scriu.
Căci sunt scriitoare.
Scriu cărți.
- Vai, ce tare! - Mulțumesc.
Am vrut să-mi cer scuze. Nu se va mai repeta.
- Mulțumesc. - Da.
- Doar fiindcă scriu. - Bine.
- Pa! - Mulțumesc.
Așa ceva... Incredibil!
Așa...
- Acum spune. - Scuze.
Nu mi s-a părut potrivit să zic asta la coadă la Lobster Place.
Ce să zici?
Diseară, în timpul ritualului cu desertul, vreau să-i cer lui Steve să divorțăm.
Bine, deci vorbim altă dată despre noua mea vecină.
Adică trebuie.
Nu pot să mă mai furișez. Nu-i corect față de Che.
- Sau față de Steve. - Sau față de tine.
Charlotte?
Mă gândesc că știi ce faci.
Dacă zici...
Nu, serios. Nu mă iau de tine.
- "Să te iei de ea"? - Așa zic copiii mei.
Serios, Miranda.
E viața ta. Cine-s eu să-ți zic ce să faci cu ea?
Eu nu știu nici ce să fac cu a mea.
- Are legătură cu Rock? - Nu, cu Lily.
Dimineață a intrat în baie când eram în genunchi
și mă pregăteam să i-o sug lui Harry și m-am panicat.
Stai! Derulează înapoi.
- Încă i-o sugi lui Harry? - E ziua lui?
Nu.
Și da, încă i-o sug lui Harry.
Ați reușit să procesați asta,
- ...ca să revin la problema mea? - O secundă.
Încă i-o sugi lui Harry?
E pe moarte sau ce?
Nu. Dar m-am panicat când m-a văzut Lily că-i țineam penisul.
- Ți-ai găsit cum să-mi tai pofta de crab. - Și i-am zis...
că-l căutam de cancer.
Încă i-o sugi lui Harry?
Băi, nu-i amuzant!
Aveam o întreagă filosofie parentală pentru normalizarea sexului,
ca să nu se simtă ciudat copiii mei, așa cum mă simțeam eu când eram mică.
Și am distrus totul, într-un impuls violent.
Ce impuls violent?
Am trântit ușa și am pocnit-o în cap pe Lily.
N-am zis asta?
Ei bine, așa am făcut.
Doar fiindcă n-am vrut ca ea să mă vadă așa.
Vorbește cu Lily. Știi? Drege-o.
Ai putea să recunoști că te-ai panicat din cauza modului în care ai fost crescută.
Știi? E o ocazie să te apropii de ea.
Să o dreg.
Da.
Bine. Îmi place. O s-o fac.
Pot să o invit la prânz, ca între adulți.
- Da. - Putem vorbi despre asta.
Putem vorbi despre orice altceva, de ce n-am putea vorbi despre...?
- Faptul că încă i-o sugi lui Harry. - Știam eu că mai zici una.
Ghinion! Restaurantul cu supe care ne plăcea s-a închis.
Ba nu, restaurantul cu supe e acolo. Am trecut de el.
Țin minte că era altceva aici.
Îmi amintesc când eu eram altceva.
Uite-mă, Vrăjitoarea cea rea din casa cu fațada maro.
Știi ce?
O să-i duc vecinei niște negrese, să-mi cer scuze.
- Pentru ce? - Pentru că nu mai sunt cool.
Bine, să vedem...
Cu aroma originală, cu nuci... A, cu ciocolată albă. Se vinde de la sine.
Nu vrei să-i iei lui Steve
o negresă șmecheră pentru ritualul desertului?
Crezi că o negresă cu caramel ar putea îmbunătăți situația?
- N-ar avea cum să o înrăutățească. - Cât costă?
Îi distrugi universul. Nu te zgârci.
Nu-i distrug universul.
Îi spun ceva ce amândoi știm deja.
- Și anume? - Că suntem morți.
Că nu avem niciun viitor în cuplu. Că vreau să termin.
Plătesc eu negresele.
Deci...
O să-i zici despre Che?
Nu cred.
Chiar dacă nu apărea Che,
cred că tot aș fi ajuns aici.
- Aici, unde? - Unde aș prefera să fiu singură.
Ești sigură? Fiindcă...
în teorie, singură e...
foarte diferit de singură în realitate.
Vreau să fiu cu Che.
Și e ceva ce trebuie să fac,
altfel rămân fără Che.
Bine. Deci...
ai idee cât de mult te vrea Che?
- Da? - Scuze.
- Am ceva pentru... - Lisette doarme încă.
Bine. Îi dai tu astea?
Poți să-i zici că sunt de la vecina de sus.
Scriitoarea.
Sunt negrese. De fapt, sunt cu ciocolată albă.
Nu mâncăm zahăr.
Sigur că nu. Scuze.
- Păstrează-le tu. - La naiba!
Îmi pare rău, doamnă.
Bună!
Proastă sincronizare! Uberul mă duce la aeroport. Am spectacol în Cleveland.
Bine. Am doar o întrebare.
Sunt nebună? Inventez eu asta?
Pe noi? Ce simt pentru tine.
Sentimentele astea nemăsurate.
Simt că și tu le ai, dar poate nu e așa.
Deci... Sunt nebună?
- Nu ești nebună. - Bine.
M-am îndrăgostit de tine.
- Bine. Atunci, bine... - Ba nu e bine. Nu-i deloc bine.
Din cauza circumstanțelor. Nu mă aranjează.
Nu, voi schimba circumstanțele. O voi face.
Și eu te iubesc. Sunt atât de îndrăgostită de tine!
Și vreau să fim împreună.
Miranda, uită-te la mine. Uită-te și ascultă-mă.
Mă asculți? Nu pot să-ți ofer ceva tradițional.
- Nu sunt așa. - E în regulă. E minunat!
Nu vreau chestii tradiționale. Urăsc tradiționalul.
Din cauza lui sunt aici. Am terminat cu tradiționalul.
Te vreau doar pe tine. Și pe mine. Tu și cu mine.
O să mă ocup de asta.
Du-te!
Du-te în Cleveland!
Mulțumesc.
Scumpo, lasă telefonul! A venit mâncarea.
Și tu erai pe telefon.
Da. Toți stăm prea mult pe telefoane. Uite cum facem.
Să luăm telefoanele și să le punem în mijlocul mesei,
- ...ca să putem vorbi. - Despre ce să vorbim?
Păi...
Am vrut să vorbim despre ce s-a întâmplat cu mine și cu tatăl tău zilele trecute.
Mă duc să-mi iau un pai pentru ceai.
- Roagă chelnerul să-ți aducă. - Nu, mamă, nu-s nepoliticoasă.
Dar suntem la restaurant. Ei asta fac.
Ce e asta?
Nimic.
Ba dimpotrivă.
- Collin55 crede că e "suuuper". - Mamă, ăla e telefonul meu.
De unde a apărut contul ăsta?
Nu e contul tău de Instagram. Te urmăresc pe Instagram.
Ai un cont fals de Instagram?
E intim. N-ai voie să te uiți în telefonul meu.
Nu mă uitam. A apărut aici, în văzul tuturor.
- E doar o ținută sportivă. - O ținută sexy.
Și ce-i cu privirea aia? Și cine-i Collin55, are 55 de ani?
Las-o baltă!
Stai! Lily! Unde pleci?
Nu ne întoarcem spatele în familia asta!
N-am fost niciodată sigură de asta. Nici măcar când era nou-nouță.
- A! E mama ta. - Ne-am certat.
- Nu știe că sunt aici. - Pun pariu că știe.
Mama ta stă bine cu intuiția.
- Alo? - Bună! Lily e acolo?
- Da, este. - Pot să dorm la tine? Nu vreau acasă.
Ți-a zis cumva că nu vrea să vină acasă?
Da.
- Mă duc să vorbesc la baie, bine? - Apoi să asculți și varianta mea.
- Bine. - Ai văzut?
Da. Și înțeleg că ești supărată,
dar în anii '90 mergeai cu mine la restaurant
când eram îmbrăcată mult mai sumar.
Dar aia erai tu, iar asta e Lily. Și are 15 ani. Pentru cine poza așa?
Poate pentru Lily.
Toată săptămâna a fost aici și a probat haine și s-a uitat în oglindă
și văd că i se învârt rotițele.
Încearcă să afle ceva. "Cine sunt eu? Sunt așa? Sau așa?"
Sunt surprinsă că e această Lily. O credeam foarte inocentă.
- E o ținută sportivă. - Ea nici nu face sport!
Charlotte, sunt doar haine.
Ce-i răspund la faza cu dormitul?
Dacă nu te superi, cred că ne-ar prinde bine la amândouă.
Cred că ne-ar prinde bine la toate trei.
Nu e frumos.
Nu e prostituată, nici rusoaică. E din California.
E designer de bijuterii de succes, super șic.
- Serios? Face ceva acceptabil? - Mai tare decât îți poți imagina.
Cred că Scarlett Johansson a purtat ceva făcut de ea.
Apropo, Colin Jost nu se pricepe la imobiliare.
Conform revistei Vulture,
s-a mutat la New York pentru energia orașului și pentru inspirație.
Și ca să-ți strice somnul.
Nu, e în regulă. O să mă împrietenesc cu ea și o să repar situația.
Cine vrea să fie văzută ca vecina nebună?
- Te cred. - Bună!
Salut!
Păi... Mai vorbim...
mai târziu.
Bună! Mi s-a părut că te-am auzit venind.
Bine, încă ești supărată pe mine.
Cred că trebuie să vorbim.
E doar un cont stupid de Instagram, n-am ce să mai zic.
Eu am, deci hai să ne așezăm...
Bine.
Vrei să stai acolo, bine. E bine.
Uite.
Mă bucur că te simți confortabil în corpul tău
și nu încerc să te fac să te rușinezi.
Am fost doar surprinsă...
că-ți exprimi deja această latură.
Am 15 ani.
Știu. Dar...
Când eram de vârsta ta,
nu ne simțeam în largul nostru să ne exprimăm atât de liber.
Așa că nu mă pot abține să nu fiu protectoare.
Mamă, contul ăla de Insta...
Sunt doar 13 prieteni și fratele mai mic al lui Emily, Collin.
Asta mă ajută un pic.
Deci...
ce voiam să vorbesc cu tine deunăzi la prânz,
deși acum îmi dau seama că probabil nu-i nevoie...
se referă...
la ce făceam cu tatăl tău în baie.
Știi ce făceam, nu?
Vrei să mă întrebi ceva? Orice.
Ai detectat vreun cancer?
Nu.
Nu, scumpo.
Tatăl tău e bine.
După două înscrieri și două rateuri, alergătorii sunt la prima și a treia bază.
Gentry așteaptă semnul. Și aruncă.
A fost o aruncare joasă. A doua minge.
A ratat-o, căci Baker a trebuit să o scoată din pământ.
S-a descurcat minunat să blocheze...
Hei!
Porți aparatele auditive?
Pe unul dintre ele.
Poți să ți-l pui și pe celălalt?
Vreau să vorbesc ceva cu tine.
Vorbește la ăsta.
Prefer să nu țip.
Bine.
Cred că e printre pernele canapelei.
Uite-l!
Așa.
Gata.
Spune. Ce e?
Steve, te iubesc.
Asta nu-i bine.
Depinde cum o gestionăm.
Stai!
Tu vorbești serios. Eu glumeam...
- Dă-mi mâinile. - Nu. Noi nu ne ținem de mână.
- Te rog. - De ce?
Vrei să-mi ceri să divorțăm sau ce?
Nu sunt fericită.
La naiba! Iar glumeam. Tu vorbești serios?
Nu pot s-o mai fac. Nu sunt fericită.
Bine, ce înseamnă asta, că nu ești fericită?
Nu-mi ajunge.
Ce nu-ți ajunge? Eu? Nu-ți sunt de ajuns?
Are legătură cu mine.
Doar că te gândești să divorțezi de mine.
Pot să-mi iau mâna înapoi?
- Tu ești fericit? - Parcă nu avea legătură cu mine.
Ești fericit?
Ce înseamnă fericirea?
- Dacă e nevoie să pui întrebarea asta... - Bine, da.
Sunt fericit. Nu sunt fericit acum.
Care-i problema?
Vreau mai mult.
- Mai mult ce? - Mai mult din tot.
Mai multă conectare, mai multă energie, mai mult sex, mai mult din mine.
Mai mult, Steve. Mai mult.
Înțeleg. Vrei mai mult.
Dar tu? Tu vrei mai mult?
Adică ție chiar îți ajunge atât?
Vrei să zici că ne uităm la TV și mâncăm deserturi
și stăm pe nenorocita asta de canapea până îmbătrânim?
Suntem bătrâni.
Avem 55 de ani, Steve.
Nu suntem bătrâni.
Vrei încă 30 de ani de așa ceva?
Chiar se întâmplă? Serios?
Îmi ceri să divorțăm?
Chiar se întâmplă. Serios.
Miranda...
Ce?
Suntem împreună de multă vreme
și mereu a fost așa.
Tu nu crezi că-ți sunt de ajuns,
după care îți sunt oarecum suficient, apoi iar nu-s de-ajuns.
Și mereu sunt acolo, știi...
Rezist pentru noi.
Și...
în cele din urmă, de vreo doi ani
am ajuns la punctul în care n-am mai avut zilnic frecușuri.
Când totul decurge cam la fel.
Ne trezim...
și mergem și ne facem treaba. Apoi ne întoarcem aici, acasă,
unul la altul, ne așezăm pe canapea,
vorbim despre Brady, mâncăm înghețată și ne uităm la TV.
Asta-i căsnicia, Miranda. Asta-i viața.
Nu cred că asta-i viața.
Sau că e viața pe care mi-o doresc acum. Sau...
Sau altcândva.
Păi...
Cred...
că are legătură cu tine, căci...
mie-mi convine viața asta.
Chiar sunt mulțumit cu ea.
Dar...
Dacă tu nu ești...
nu ești.
Sunt prea bătrân ca să ne mai țin împreună.
Nu vreau să o fac.
Și nici nu vreau să o faci.
Bine.
Nu contează.
Vreau să fii fericită.
Dar...
Nu știu la ce altceva te aștepți.
Am cunoscut pe cineva.
Alo?
- I-am zis. - Serios? Cum a mers?
I-am zis tot. Tot ce simt.
Și n-am dat vina pe el și nu l-am făcut să se simtă prost și...
Ei bine, am zis-o. Gata.
I-am zis chiar și de Che.
Cum a primit vestea?
Păi... E destul de șocat.
Dar ideea principală e că a zis că vrea să fiu fericită.
Doamne, nu-mi vine să cred ce ușurată mă simt, Carrie!
Sunt într-un taxi, în drum spre aeroport.
Ce? Unde te duci?
În Cleveland!
O să-i fac o surpriză lui Che la spectacol și-o să-i zic că putem fi împreună.
Doamne! Joc într-o comedie romantică, Carrie.
Să ai zbor plăcut, oricine ai fi.
...m-ai umilit cu Allison și acum asta?
Serios, îmbracă-te mai repede. Ieși naibii afară!
- Liniștește-te. - Tu să te liniștești!
- Ieși naibii din apartamentul meu! - Nu fi nebună.
Nu eu sunt nebună, tu ești un mincinos. Te-ai culcat cu toate fetele din oraș.
- Exagerezi. - A, bine.
Te-ai culcat cu toate fetele din oraș pe care le cunosc.
- Nu fi așa provincială! - Ieși! Ieși sau chem poliția!
Baftă! Nu mai vine.
Mi-e așa de rușine.
Mi-e groază că m-ai văzut așa.
E în regulă.
Ești bine?
Sunt o proastă că am ieșit cu tipul ăsta.
Păi... Ce să-i faci? Așa sunt întâlnirile la New York.
Da.
Mulțumesc.
Ești tare.
Și uite așa...
mi-am dat seama că unele lucruri nu trebuie să fie depozitate vreodată.
Subtitrare: Retail